Översatt av: Filippa
www.divxsweden.net -bästa svenska undertexterna på nätet
En långvarig förlovning
Den 6 januari 1917-
-fördes fem dödsdömda soldater till fronten vid Somme.
Den förste var en hängiven äventyrare. Han hade nummer 2124.
Han kom från La Seine. Han bar stövlar han tagit från en tysk soldat.
Soldat 2124, vars namn var Bastoche-
-var tillsammans med en rödhårig flicka som hette Véronique Passavant.
Han var snickare vid La Bastille.
Ibland, mellan två möbler, tog de en öl på Petit Louis pub.
Stövlarna kom från en fiende som inte behövde dem längre.
Han fyllde dem med halm och tidningspapper, och bytte ut sina gamla.
Han blev ställd inför rätta för självstympning.
Man hade hittat krutstänk i såret. Han dömdes till döden.
Den andre soldaten hade nummer 4077. Han kom också från La Seine.
Han var svetsare vid järnvägen i Manille.
Hans namn var Francis Ganiére. Han kallades: "Six Soux".
Han visste att de fattiga byggde kanoner som dödade dem - och de rika sålde dem.
Han försökte förklara det, men lyckades inte så väl.
Billigt vin, deras vän i nöden, hade gjort soldaterna så enfaldiga-
-att han inte kunde nå dem.
1818 var den tappraste soldaten -och den mest farliga.
En gång dödade han en officer i sitt kompani.
En officer som gav sig på de döda.
Res på dig! Res på dig!
Ge dig iväg!
Ingen visste om det.
Benoit Notre-Dame var bonde.
En morgon i augusti hämtades han och sattes på tåget.
Akta ledningarna!
Telefonledningarna var deras enda kontakt med omvärlden.
Genom dem kunde de få besked om att de var räddade.
Den enda som trodde på det var han: Soldat 7328, rekryterad från Korsika.
Ange Bassignano.
Aldrig har ett namn varit så föraktat.
Han var en lögnare, bedragare och bluffmakare.
En oärlig angivare.
Han var Tina Lombardis hallick.
För hennes skull satt han i fängelse i fem år.
Det var en uppgörelse mellan byns hallickar.
Sommaren 1916 rekryterades brottslingar, för att ersätta förlusterna vid Verdun.
Vilka är gravarna för?
Ni ska...anfalla imorgon...
Så...vi förbereder lite.
Akta ledningarna.
Den femte soldaten var en grabb som tillhörde grupp 17.
Han skulle fylla 20 år om fem månader.
Han hade blivit rädd för allt. För de franska kanonerna.
För vinden som spred gasmoln. För avrättningarna.
Före kriget var han inte alls sådan. Tvärtom...
Han trotsade stormar för att se till att fyrarna fungerade.
Anfall!
Sedan förändrades allt.
-Raka vägen hem till fästmön, grabben. -Raka vägen till krigsrätt.
Han har lidit tillräckligt, sergeant.
-Han kan bli dömd till döden. -Visa litet medkänsla.
Håll käften!
När Mathilde och Manech älskade för första gången-
-somnade Manech med handen på hennes bröst.
När såret i handen pulserade, kände han Mathildes hjärtslag.
Varje slag förde honom närmare henne.
Om Manech var död, skulle Mathilde veta det.
Efter nyheten om hans död klamrade hon sig desperat fast vid sin intuition.
Hon tappade aldrig modet.
Mathilde var optimist.
Om bandet till hennes älskade var av, kunde hon alltid hänga sig i det.
I juni 1920 fick Mathilde ett brev från en nunna.
En patient på Le Reims sjukhus ville träffa henne.
Han var tillsammans med Manech vid fronten 1917.
Jag såg bra ut i augusti 1912, eller hur?
Det är en De Dion med växellåda.
Berätta vad som hände med Manech.
I januari 1917 fick jag order att eskortera fem dödsdömda män.
-Var han en av dem? -Ja.
Jag skulle föra dem till den främsta skyttegraven.
De väntade vid en liten kyrkogård.
Varför har du tyska stövlar?
-Jag väntar. -På att bli benådad? Glöm det.
Jag skulle inte ha blivit dömd. Jag är korsikan - inte fransman!
Låt honom vara. Han har förlorat förståndet. Tur för honom.
Är ni klar, löjtnant?
Han har tur att det är så kallt, annars hade det blivit kallbrand.
Led Manech mycket av såret i handen?
Vi fick amputera två fingrar, men han var okej.
Han fördes till en skyttegrav som kallades "Bingoskymningen".
Fan! Kunde ni inte ha slängt av dem på vägen? Då hade vi varit av med dem.
Min order var att leverera fem dödsdömda män.
Då är min order... att kasta ut dem från skyttegraven-
-för att dö som hundar mellan två eldlinjer.
Det är min jävla order, sergeant!
Vi har ett avtal med tyskarna.
Det är lugnt här nu, men ett felsteg så brakar det loss.
Soppa. Ni har tur, den är varm.
Vad vill du ha, grabben?
En kopp choklad och bröd med honung.
Om jag så ska döda mina föräldrar ska du få det. - Ta över, löjtnant.
Han är föräldralös, men han skaffar det säkert.
15 minuter senare kom han med det.
Saltat smör, honung och...
Kakao från Nigeria.
Har du någon att skriva till? Har du någon flickvän?
Mathilde.
Hans flickvän heter Mathilde.
Mathilde.
Jag kan känna hennes hjärta slå morsealfabetet inuti mig.
Vi ska gifta oss.
Vi är dödsdömda. Vi behöver inte vänta på krigsslutet.
Jag ska åka hem när avrättningen är över.
Jag ska kanske inte berätta slutet.
Jag är handikappad - inte dum. Berätta vad som hände.
Vi öppnade ett hål i stängslet-
-och släppte ut de fem soldaterna.
Célestin Poux gav er fästman en vante, för att skydda sin hand.
-Är det långt? -Knappt 100 meter.
Långt för granater och nära för artilleri. För att inte tala om gas.
Klarar de sig?
Sprängs de inte i bitar, dör de av svält och kyla.
Tyskarna får sig ett gott skratt.
Bastoche omfamnades av en korpral.
Det var tydligt att de känt varandra före kriget.
Sedan...släppte vi ut dem.
Skitstövlar.
-Fan! -Håll käft!
I september 1914 lyfte jag 70 kilo. Jag var inte längre i samma goda form.
Levde Manech på morgonen?
I gryningen ropade Favart deras namn.
Alla utom bonden från Dordogne svarade.
-Bassignano? -Här.
-Bouquette? -Vad fan vill du?
-Langonnet? -Jag är här.
Göm er på ett bättre ställe.
Notre-Dame? Notre-Dame?
Jag vet inget mer.
Jag drog mig tillbaka för att skriva rapport.
Det var på tiden att engelsmännen avlöste oss. Nu kan vi ge oss av.
-Vad är det där? -Listan på de dödsdömda.
-Ska jag lägga den här? -Nej, ge mig den.
Stå inte där som en idiot.
Du blir befordrad och åker till Vosges imorgon.
Trots det kommer jag att ha en klump i halsen.
Det finns halstabletter där borta. Karameller från Vosges. Det är över nu.
Några månader senare skadades jag vid Somme.
Jag delade ambulans med Chardolot, en officer från Bingoskymningen.
Han låg för döden.
Det är jag - Esperanza. Från Bingoskymningen.
Jag kände inte igen dig.
-Vad hände med männen i ingenmansland? -Vad tror du?
-Överlevde ingen? -Har du samvetskval?
Du skulle ha stannat hos oss i Bingo.
Jag såg bokstaven "M"... underkläder, en albatross.
Du yrar. Du har influensa.
Vi slängde ut fem levande män, och fick tillbaka fem kalla köttstycken.
Jag har förlorat synen, men jag kan föreställa mig dig.
Nämnde han verkligen bokstaven "M" och en albatross?
...och underkläder.
Varsågod. De dödsdömdas ägodelar. De bad mig sända allt till de anhöriga.
Min hälsa tillät det inte.
Det är en kopia av bonden Notre-Dames brev till sin fru.
Jag skickade originalet när jag lämnade Bingo.
Är ni här för att ni fått gas i lungorna?
Nej, jag fick spanska sjukan.
Döden ligger och lurpassar, för att ta oss med överraskning.
Om du inte kan gråta, kan du väl prata.
Var tyst då...
Men ibland när man pratar, börjar man gråta-
-och när man gråter, pratar man om det man inte vill.
Jag ska inte prata mer strunt.
"Petit Louis, hälsa Vero att det är tråkigt att hon inte vill tala med mig."
"Jag mötte Biscotte och vi gjorde upp. Adjö min vän. Bastoche."
"Benoit Notre-Dame, nummer 1818. Jag kan inte skriva på ett tag nu."
"Hälsa Berney att jag betalar i mars."
"Priset på gödningen är för högt. Du måste vara försiktig."
"Hälsa Bagtistan att jag hoppas att inget händer honom."
"Jag har aldrig träffat någon som du. Jag älskar dig. Benoit."
"Till Tina Lombardi från Ange Bassignano."
Om hunden kommer in i rummet innan middagen är klar, så lever Manech.
Jag är inte hungrig.
Middagen är klar. Kom och ät nu.
Jag kommer.
Mathilde föddes den 1 januari 1900. Det är lätt att räkna ut hennes ålder.
1903 dog hennes föräldrar i en olycka med buss 44.
Efter det upprepade Mathilde:
Döda föräldrar...döda föräldrar...
Hennes farbror och faster, Sylvain och Bénédicte, tog hand om henne-
-med hjälp av en livförsäkring, förvaltad av advokat Pierre Marie Rouvières.
Vid fem års ålder fick Mathilde polio.
Hon var sängbunden i månader, trots senapsomslag...
...pendlar...och avkok på fyrklöver.
Nu är Mathilde 20 år. Hon spelar tuba.
Det är det enda instrument som kan härma en nödsignal.
Hunden fiser alltid i sömnen.
-Då säger Bénédicte: -"Fisande hund ger ljusnande stund."
Mathildes ben masseras dagligen av Georges Cornu, simmästare från Bretagne.
I början var hon orolig, men hon vande sig.
Ibland fantiserade hon om att Georges Cornu-
-inte kunde motstå frestelsen. En dag sa han:
Ni har en vacker kropp, unga dam. Lita på mig, jag har sett många.
Mathilde visste inte hur hon skulle tilltala honom.
Min kära George...
Min älskade George...
Jojo.
Ibland när hon skulle sova fantiserade hon om sig själv i heta situationer.
Hon behövde aldrig använda all sin fantasi för att uppnå njutning.
Sedan han försvann, kunde hon inte tänka på sin fästman när hon sökte njutning.
Du borde försöka glömma. Det är ingen idé att söka längre.
-Om han lever hade han hört av sig. -Han är fånge.
Hos en tysk flicka med blonda flätor och stora bröst.
En Breton som äter surkål varje dag - Omöjligt.
-Ska jag hjälpa till? -Nej, håll fötterna på marken.
-Jag kan faktiskt stå upp! -Vad sa du?
-Inget. -Jag hörde dig.
Det du sa är omöjligt.
Manech kan inte vara fånge i Bingo, det är vårt territorium.
Bara segrarna kan ta fångar.
Han kanske gick vilse... eller gömmer sig någonstans.
Kära Mathilde, du läser för många romaner.
Du är ung och vacker. Du hittar lätt en make trots ditt...
Det är något som inte stämmer.
Jag måste hitta kökstjuven... Célestin Poux.
Eller den prostituerade på Korsika. Hon kanske vet mer.
-Jag åker till Paris imorgon. -Varför?
För att leta efter överlevande från Bingo.
Jag har arkiv från golv till tak.
Ni anar inte hur många sanningar som kommit fram genom Germain Pire.
Titta på det här. Ett delikat fall.
1917 spårade ett tåg med soldater ur - 427 döda.
Undersökningen visade att en officer gav order om avfärd-
-trots att bromsarna var ur funktion. Regeringen hemlighöll allt.
Enda sättet för de anhöriga att få veta sanningen var genom... Germain Pire.
"Vesslan."
Jag har hittat en ansvarig officer, Visserligen på kyrkogården...men ändå.
När jag packat letar jag upp Poux och hans käresta från Korsika.
Och arvodet?
Vesslan vet vem han ska skinna.
För er...kostar det... bara 20 francs per dag.
Plus omkostnader givetvis.
Varför gör ni mig den tjänsten?
Helene, kom och hälsa.
Oroa er inte för omkostnaderna. Jag äter lite, dricker inte och är sparsam.
-God dag. -God dag.
-Notre Dame i Paris? -Nej, jag ringer om Notre-Dame Benoit.
Ja, Benoit Notre-Dame. En stor bonde med ett gott hjärta.
Han dog för sitt land. Som många andra män.
Lever hans fru och lille Bagtistan?
Fröken Minne, jag hör ingenting!
Hon sålde allt och reste utan att lämna någon adress.
-Är det en kör i bakgrunden? -Ja, jag är i kyrkan.
Det är inte kyrkomusik jag hör hos er.
Tack, Fader. Adjö.
Bingoskymningen.
Det är en stor skandal.
Jag trodde att ni åtog er hopplösa fall.
-När du var 10 år var fräckheten charmig. -Det är dags att du tar mig på allvar.
Du slösar bort allt på ett hjärnspöke.
Bingoskymningen, jippie tralala...
Jag vill gå igenom militära dokument.
Tänk om det är sant, och att någon av de dödsdömda överlevde.
Undersökningarna kan vålla problem för honom.
Var resonlig. Dina föräldrar gav mig ett förtroende...
Mina döda föräldrar. De ville att jag skulle vara lycklig.
Adjö.
Tack.
Snälla Mathilde, var inte sådan.
Jag tänker på din framtid. Det sårar mig att se dig bli sämre, trots massagen.
Okej, jag ska se vad jag kan göra.
Jag ska till Lourdes.
God morgon, jag söker Tina Lombardi...
Ursäkta mig, jag söker Tina Lombardi...
Ursäkta, jag bevakar familjen Lombardis intressen.
Jag söker Tina. Det gäller ett litet arv.
-Är det ni som söker Tina Lombardi? -Egentligen inte.
Känner ni till Korsika? Det är en underbar plats.
Tina Lombardi har gett sig av.
Lyckligtvis lokaliserade en polisman henne till en bar.
Valentina Emilia Maria Lombardi, kallad Tina, registrerades 1916-
-på en adress nära 23:e regementet i Marseille.
Efter det är hon försvunnen.
Jag förlorade spåret i Lyon.
Hon försvann i Croix Rousse-området.
-Har du gett upp? -Nej, Pire ger aldrig upp.
Pire är envis. En detektiv ska aldrig ge upp.
Perfekt, tack.
Nej, inte ögonen.
Vad vill du ha?
Där är min fästman... och där är snickaren.
Jag tror du känner honom.
Jag behöver en drink. Vill ni ha ett glas vin?
-Det ger kraft och mod. -Det sa min faster också.
Hon dog 1911, 99 år gammal. Hon hade aldrig varit sjuk.
-Lycka till. -Ta i trä.
Kriget.
Nej, jag skulle klappa en hyena i botaniska trädgården.
-Bastoche och Biscotte gjorde den här. -Biscotte?
Hans bästa vän. De möttes 1910, när de räddade en kvinna från att drunkna.
Bastoche var skicklig, men Biscotte...
Han var artist. En mästare med stämjärnet.
Han gjorde alla lederna.
Ett underverk.
Till er.
"Petit Louis, hälsa Vero att det är tråkigt att hon inte vill tala med mig."
"Jag mötte Biscotte och vi gjorde upp. Adjö min vän. Bastoche."
Om de gjorde upp måste de ha grälat. Vet ni varför?
Ett mysterium.
De gick igenom mycket tillsammans.
Plötsligt tålde de inte varandra.
Biscotte åkte till ett annat kompani, och dog i ett bombanfall.
Jag är glad att de gjorde upp innan.
Det verkar lugnt här idag.
-Får jag en drink? -Är du törstig igen?
Han må ha en trähand, men han har ett stort hjärta.
-Vem är Vero? -Véronique Passavant. Hans käresta.
-De kom ofta hit. -Varför ville hon inte tala med honom?
Jag antar att han varit otrogen.
Här är dokumenten från 1917.
Vad är de röda mapparna?
-Topphemligt. -De kräver högre tillstånd.
-Den här vägen. -Hjälp honom.
Om ni är ansvarig... borde mr Rouviéres och jag ha tillstånd.
Om jag tänkte så, skulle jag inte vara officer.
Var glad att du fått komma hit. Normalt tar det flera månader.
De säger att allt är i ordning, men det är en enda röra.
-Då ska vi se...fronten vid Somme. -Skyttegrav 108.
Förstår ni nu? En enda röra.
Kan jag hjälpa till?
-Tack för hjälpen med generalen. -Han är en god vän.
Två av mina vänner dog där.
Det har varit ett blodigt krig...
Det var inte bättre i Paris. Det var omöjligt att få taxi hem från operan.
Vi letar efter skyttegrav 108.
...104, 105, 107, var är 106?
Skyttegrav 108... Det är en jäkla röra.
108...här är den.
"Erövrad i oktober 1916, omdöpt till Bingoskymningen."
Varför inte till Jippie Tralala? "6 januari: Lugnt."
"7 januari: Häftiga strider med stora förluster. Kapten Favourier död."
"Löjtnant..." En försäkringstjänsteman!
"Korpral..."
Konstigt, vissa namn är konfidentiella.
-Konfidentiella? Det betyder... -Tyvärr.
-Kan vi inte göra något? -Nej, jag är ledsen.
Inte ens generalen kan göra något.
Tack för att ni tog er tid.
Jag är ledsen, det fanns inget som kunde intressera er.
-Det var en chansning. -Allt är så rörigt.
Du är oförbätterlig!
Nej, det är omöjligt.
Inte utan regeringens samtycke.
Jag hoppas att det inte är försvarshemligheter.
-Om det är viktigt måste du säga det. -Nej, bara ett tillstånd.
Från presidenten?
Presidenten kan ge tillstånd till soldater som förtjänat det.
Jag ska följa er ut.
Korpral Bouquette Clevert. Korpral Ganière Francis.
Soldat Notre-Dame Benoit. Soldat Bassignano Ange.
Soldat Langonnet Manech.
Döms till döden för självstympning.
Jag räknar till sju. Om tåget inte kommer till en tunnel-
-eller om konduktören inte kommer, så är Manech död.
Ett...två...tre...
...fyra...fem...sex...
Biljetten, tack. April, april!
Vi sätter in en annons i tidningen. Då kan du få veta mer om Bingo.
Bra, uppmuntra henne så att hon får tillbaka aptiten.
-Ni skulle ha åkt och campat. -Varför?
För att få dig på andra tankar. Kanske träffa en trevlig pojke.
Varför?
Så att du kan gifta dig!
-Får jag lite? -Dricker du vin nu?
-Det ger kraft och mod. -Var har du hört det?
Av en barägare med trähand. Hans faster sa det innan hon dog, 99 år gammal.
Säg det igen.
I Besancon 1911...
Dog en dam som var 99 år. Hon hade en brorson.
Han äger en bar som heter: "Den döda handen".
Hon är redan full.
Titta!
Det är en albatross.
Den utnyttjar vinden.
Min grusgång! Min grusgång!
Véronique Passavant, 17 juli 1920.
Jag skriver detta på Petit Louis bar, han berättade om er.
Jag måste berätta om ett skrämmande möte.
Jag åkte till Bastoches fabrik.
Jag vill tala med Bastoche.
Bastoche... Han dog vid fronten i Somme.
-Jag letar efter något. -Vad?
På sjukhuset finns syfilis-patienter. Det här är från en av dem.
Svara om du inte vill dö täckt av varbölder!
Vem är det som Bastoche gömmer? Berätta det för mig.
Bry dig inte om vad hon skriver.
Tina Lombardi vet något vi inte vet.
-Vad sa du? -Hon vet mer än vi.
-Något som bevisar att Bastoche lever. -Han och de andra dödsdömda.
Hon tror att jag är hans ängel.
Om Bastoche lever, skyddar han säkert Manech.
Om han lever, ja. Vänta.
-Om inte "om" fanns. -Kanske det.
Då kunde jag lika gärna hänga mig.
Driver du med mig? Jag får alltid kratta efter dig.
Det är en fråga om stil. Brev till den unga damen.
"Järnverket R. Leprince, Paris den 25 juli 1920."
"Jag svarar på annonsen där ni söker Célestin Poux och andra från Bingo."
"Jag kände honom mycket väl. Tack vare honom behövde vi inte svälta."
"Olivier Nergeton, leksakstillverkare."
"Célestin Poux var vår försörjare. Han kallades: "Kökets fasa"."
"Han ljög om antalet döda, så att vi fick mer mat."
"Fontenaus veteraner ska aldrig glömma honom."
"Etienne Mauriaux, professor."
"Vi skrattade oss fördärvade när han skulle dressera kompaniets maskot."
God morgon, frun. Germain Pire, privatdetektiv.
Mathilde berättade om er.
Sylvain, be Mathilde komma ner. Detektiven vill träffa henne.
Den store Pire är snabb som fan. Han är en dag på en plats, och sedan...
Vi måste ha tur och tålamod om vi ska hitta honom.
Det var synd.
Jag hämtade några salta kex. Hoppas ni tycker om dem.
-Sitter ni inte bättre i köket? -Tack, Bénédicte.
Okej, jag ska lämna er ifred.
Poux är en gåta, och Tina Lombardi vilseleder oss med döda ledtrådar.
Dessutom ändrar hon identitet.
Något nytt om Biscotte?
Det här är Benjamin Gordes.
Här får han pris för att ha jobbat som snickare i sex år.
-Men! -Just det.
Biscotte är ingen mindre än Benjamin Gordes.
En soldat berättade att de var bästa vänner innan de började bråka.
Låt mig vara.
-Jag vill inte slåss med dig. -Låt mig vara. Lugna dig!
-Din jävel! Vems idé var det? -Min.
Det var din idé.
Allt för en kvinnas skull.
Véronique Passavant bröt med Bastoche i juni 1916.
-Strax efter började de bråka. -Ingen anledning att bli ett vilddjur.
-Sågs de inte förrän vid Bingoskymningen? -Det är där allt slutar.
Nej, det är där allt börjar.
Tina Lombardi är säker på att Bastoche lever.
Vad gör honom annorlunda än de andra vid Bingoskymningen?
Att han var snickare?
Det är en sak som skiljer honom från de andra... De tyska stövlarna.
-Bara han hade tyska stövlar. -Naturligtvis!
Tina Lombardi visste att han kunde ha klarat sig på grund av det.
Han sågs i sällskap med några män.
Jag mötte två fransmän.
En av dem hade stövlar som han tagit från en tysk soldat.
Dessutom vet vi att Bastoche gjorde upp med sin vän.
Allt tog kanske en vändning den natten.
Om jag kan behålla skalet helt, kunde Gordes rädda Bastoche och Manech.
Med den farten får vi aldrig kakan i ugnen!
-Jag måste tillbaka till Paris. -Vad?
-Igen? Dina föräldrars arv går upp i rök. -Döda föräldrar.
-Ursäkta, var är Elodie Gordes? -Kvinnan med morötterna.
Tack.
Elodie Gordes? Det här är till er.
Jag känner honom inte.
Vem är det ni inte känner? Är det han?
-Blev de ovänner för er skull? -Jag har inget att säga.
-Jag måste få veta. -Lämna mig ifred!
De var vid Bingoskymningen tillsammans med min fästman.
I den satans skyttegraven! Jag måste förstå.
Jag måste förstå!
Det är inte som ni tror. Jag kan berätta allt.
Ge mig er adress.
Jag skriver ner allt i ett brev. Jag lovar.
-Inget brev till mig? -Vad sa du?
-Inget brev till mig? -Bara tidningen.
Det står mycket, men inget om Elodie Gordes.
-Ointressant. -Du har fel.
Det står mycket intressant.
"Presidenten har startat en utredning om vad som hände männen vid Bingo."
En man föll av tåget mitt i natten - i pyjamas.
Han sov åtminstone i pyjamas.
Han sov i pyjamas!
...vi hämtade fem kalla köttstycken.
Du var redan en tjuv, nu är du pyroman också.
-Slog ni er? -Nej. - Till er.
Idag får jag ta hand om brevbäraren - inte grusgången.
-Ni tog bort gruset! Ett bra krig. -Det finns inga bra krig.
-Vill ni ha något att dricka? -Ja tack.
"Var snäll och bevara min hemlighet."
"Min man hade fyra barn från ett tidigare äktenskap. Inget var hans."
"Han hade gift sig med en ung tuberkulossjuk änka-
-och tog barnen som sina. Jag var ogift med en dotter på tre år."
"Plötsligt var vi en familj med fem barn."
"Vi fick fyra år av lycka."
"Vi drömde om att se havet."
"Sedan kom kriget."
"Jag trodde att Bastoche skulle ta hand om honom."
"Men när han kom hem första gången, i september 1916-
-förstod jag att inget skulle bli som förut."
Det här ger kraft att gå vidare.
En dag såg jag mina kamrater explodera som fyrverkeripjäser.
En gång använde vi till och med en kamrats kropp...som sköld.
"Han hade tänkt på det länge."
"Det var andra natten det började."
Om jag deserterar arresterar de mig.
Enda sättet att komma ifrån det är genom att skaffa ett sjätte barn.
Om man har sex barn skickas man hem.
"Han kunde inte få barn, så jag visste inte vad han menade."
"Men han tog upp ämnet igen."
Jag ber dig, då är det inte äktenskaps- brott. Ännu mindre om det är Bastoche.
Rör inte!
Inget av barnen är ändå mitt.
-Om nio månader kanske kriget är slut. -Det tar aldrig slut!
De nio månaderna skulle representera hopp för mig. Visa litet medkänsla!
"En dag låg ett brev från Bastoche i brevlådan."
"Jag lade något färgstarkt i fönstret, för att han skulle hitta."
-God dag. -God dag.
-Vill ni ha kaffe? -Ja tack.
-Stig in. -Nej, ni först.
Tack.
-Socker? -Nej tack.
-Är det pärlemor? -Ja. Benjamin har gjort den.
Konstigt att vi aldrig träffats förut.
-Är inte barnen hemma? -Jo... De leker på gården.
-En likör till kaffet? -Ja tack.
Nej, förresten... Det behövs inte.
Jag behöver inte heller ha något.
Vi säger att vi gjorde det.
Då får vi lugn och ro ett tag. Det är bäst för oss alla.
När du ler öppnas en parentes.
Den kommer snart att vara stängd.
I övermorgon, på stationen.
Får jag ett sista leende?
Nu stänger vi parentesen.
"Jag blev inte gravid."
"Det var inte längre fruktan som plågade min man."
"Det var svartsjuka."
"Var? När? Hur många gånger? Vilka ställningar? Njöt du?"
"Det blev rena tortyren för oss båda."
"Bastoche är död..."
"Och min man dog när de bombade sjukhuset."
"Det känns skönt att ha berättat. Jag rädd att jag ska bli galen."
"Elodie Gordes."
Skynda dig, Mathilde. Mr Rouviéres är i telefonen.
Skynda dig.
-Hallå. -Det är Pierre Marie.
Jag har dåliga nyheter.
Du visste att de skulle komma.
Du kan inte längre bortse från fakta.
Du hade rätt om en sak.
Manech och hans fyra kamrater var i den där skyttegraven.
De ligger på kyrkogården i Tertullian.
Först begravdes de under en segelduk i en krater.
Hallå, Mathilde... Hallå.
I juni 1909 var Mathilde nio år.
Manech Langonnet var tio.
Gör det ont när du går?
Det var en fredag eller lördag.
Mathilde minns inte längre.
Har du några vänner?
Vill du vara min vän?
Luktar jag fisk?
Öppnar du munnen ibland?
Jag kan ta med dig upp i fyren.
Fyrvaktaren är min far.
-Du är självgod, högmodig och tråkig! -Vill du ha en spark i baken?
Hur långt kan man se från fyren?
Fisande hund ger ljusnande stund.
Maneche älskar Mathilde!
Mathilde älskar Manech!
Manech älskar Mathilde! Mathilde älskar Manech!
-Ta den här. -Jag röker inte.
De kan hjälpa dig att få vänner.
Om jag når kurvan före bilen, kommer Manech tillbaka vid liv.
Om jag når kurvan...
Om jag når kurvan före bilen, kommer han tillbaka vid liv.
Om jag når kurvan.
God dag.
Du skröt om att du var ett år äldre än jag.
Nu är jag ett år äldre än du.
Du fick en vante av Célestin Poux. Han är omöjlig att hitta.
Detektiven som hittade dig heter Germain Pire.
Han har varken hittat honom eller den prostituerade kvinnan från Korsika.
Alla papper är borta.
Men jag ska inte ge upp.
Jag tror att Tina Lombardi är en ledtråd.
Jag måste vara säker. Det förstår du väl?
Därför är det viktigt att jag hittar Célestin Poux.
Det är väldigt frustrerande.
Jag saknar dig så mycket.
Kan vi gå nu, Mathilde? Det börjar bli kallt.
Dödad i strid 7 juni 1917
Thouvenel!
Vad vill ni?
Vem är ni?
Var det ni som ringde mig?
Vem är ni?
Dagarna gick, men det kom inga nyheter om Célestin Poux.
Mathilde var förkrossad av sorg.
-Hon måste äta, annars blir hon sjuk. -Lämna den bästa biten åt henne.
Det där ljudet kommer att göra oss galna.
Mitt i natten, den 15 september 1920, tändes åter hoppet.
"Jag har hittat Poux. Han kommer med Gud och en Harley Davidson."
"Omkostnader är inkluderade. Germain Pire."
Célestin Poux, "kökets fasa". Är det er annons?
Mathilde knöt sina händer, för att inte bryta ihop och gråta.
Hon ville inte framstå som en idiot.
Jag såg inte er fästman stupa. Jag letade efter mat.
Jag träffade en man jag mött tidigare i Vosges.
Han kände skillnad på arabiskt kaffe och magmedicin.
De blandade ut kaffet med kolgranulat, och bytte det mot tobak.
Levde Manech sista gången ni såg honom?
Han var ett lätt mål.
Istället för att gömma sig började han rista in ett "M" i ett träd.
De sa att han blev han klar precis innan albatrossen tog honom.
Albatrossen?
En stor sjöfågel som är följeslagare på resan-
-till de skepp som försvinner ner i avgrunden.
En dikt av Baudelaire.
Men albatrossen var även ett tyskt flygplan med maskingevär.
-Gav ni honom en vante? -Ja, en röd av ull.
Jag hade en fästmö som stickade vantar och halsdukar som jag bytte-
-mot guldtänder från döda tyskar.
Jag smälte ner dem och köpte Harleyn.
Är ni säker på att Manech är död?
En vän som såg kroppen sa att det inte var någon tvekan.
Av de fem soldaterna såg jag bara tre dödas.
Jag ger mig...
Jag ger mig... Skjut inte!
Var barmhärtiga! Släpp in mig.
Jag är på er sida!
Nåd! Jag är inte fransman! Jag är från Korsika!
Jag har inget emot tyskar!
Om du inte är fransman... kan vi upphäva din födelseattest.
En av våra soldater sköt honom. - Thouvenel.
Han var snabb på hanen, och hade ett hjärta av sten.
Stackars sate.
-Tyckte ni om maten? -Jag kan döda min familj för den.
-Han är föräldralös. -...och för tryffelpuré. Jag kom från...
Vilka var det som ni såg dö?
-Han som hade kallbrand. -Six Soux?
Ja.
Kamrater!
Innan jag dör... har jag en sista önskan.
Jag vill kissa stående - som en man.
Sedan kan ni skjuta när ni vill.
Farväl till livet.
Farväl till kärleken.
Farväl till alla kvinnor.
Jag är färdig. Det här är slutet.
Jag förbannar det jävla kriget.
Det här är slutet.
Vi kommer alla att dö.
Vi är dödsdömda.
-De tänker offra oss alla... -Håll käften!
-Och Bastoche? -Han låg gömd på ett säkert ställe.
Inte ens när han svarade på sitt namn förstod vi var han var.
-Vi trodde han var buktalare. -Nej, han var snickare.
Enligt vad jag hört, sköts han av albatrossen samtidigt som er fästman.
Explosionen satte albatrossen i brand. Den kraschade på den tyska sidan.
Vad hände med bonden?
Han spelade död, men det hjälpte inte.
Tyskarna gillade inte att deras plan blev nedskjutet.
När jag kom tillbaka hade de börjat skjuta.
Sedan började de bomba.
De som inte överlevde förstod aldrig vad som hände.
Benen skakade, och hjärtat slog som på ett skrämt djur.
Jag såg bonden bli sprängd i bitar.
Vi anfaller innan de dödar oss alla.
Bajonetter på...
Det jag berättar nu är en försköning av verkligheten.
För Frankrike!
Anfall!
Vi lämnade de döda fångarna.
När kulsprutorna började skjuta, blev det rena massakern.
Lavrouye behöll papperet...
Bårbärare!
Vilket papper?
Han hann aldrig säga det.
Den kvällen fick alla tredubbla ransoner soppa.
Favart och Chardolot skrev rapport.
Varför är de fem dödsdömda listade som soldater?
Det är order.
-Mygel. -Ja, det låter som mygel.
Ät soppan innan den kallnar.
Den är redan kall.
Ni såg alltså bara tre av fångarna dö.
-Ha inga falska förhoppningar. -De är inte falska.
-Vill ni ha plommonpaj? -Jag borde inte.
Med grädde.
Roligt att ni uppskattar min matlagning.
Du borde lägga dig.
Vi behöver vila allihop.
Sakta! Sakta!
Du saknar stil och finess! Du hanterar en kratta bättre.
-Jag kör dig till nästa brevlåda. -Min cykel...
Jag tar hand om den. Jag har varit med i kriget.
-Det är inte mitt fel, jag har astma. -En astmatiker på motorcykel!
-Men nära havet. -Försiktigt, det är ingen sidovagn!
Alla karlar är som barn.
Det är okej så länge de inte leker soldater.
"Hälsa Berney att jag betalar i mars. Priset på gödningen..."
Jag tror inte att brevet handlar om så vardagliga saker.
Det kanske är en kod. Den kan vi bara lösa med Guds hjälp.
Bastoche då? Om han sågs med tyska stövlar måste han ha överlevt.
Inte alls.
Gordes ville inte att Bastoche skulle lämna skyttegraven i fiendens stövlar.
Om tyskarna ser dig i de här, vet de att du stulit dem från en av dem.
Så Tina Lombardi gav mig en falsk ledtråd.
Soldaten med tyska stövlar...
-Det var inte Bastoche! -Det var Gordes.
1917 var han tillsammans med en man som hette Derochelle.
Jag mötte två sjukvårdare som träffat dem.
-Är du från Bingo? -Hur så?
Gordes har en huvudskada. Hans kompis är i dåligt skick.
-Han heter Derochelle. -De gick till sjukhuset. Leve anarkin!
Anarkin!
Vad är det, Mathilde?
Öppna dörren.
Var förnuftig nu! - Vad gjorde ni?
Ingenting.
-I tre år har du vetat att han är död. -Det kallas envishet.
Nej, det kallas hopp. Mr Poux fick mig att förlora det.
Kan jag göra något?
Ja.
Ta mig till Bingoskymningen.
Du ser ut som en indisk prinsessa på en elefant.
Med sitt hov, som ska hjälpa henne genom sorgen.
Här är det.
100 meter härifrån låg de tyska skyttegravarna.
Var är trädet?
Alla träd och stubbar användes för att fylla igen skyttegravarna.
De fem männen hade bandage runt handen. De låg under en segelduk.
-Ingen vacker syn. -Jag förstår!
Den yngste var bara en pojke.
Hade han en vante? En röd, av ull.
Alla hade bandage, men jag såg ingen vante.
Athos! - Jag tycker inte om att han gräver här.
Det kan finnas minor i det här området.
Den skiten kan spränga av en arm eller ett ben.
Det är en krypta. Det fanns en kyrka här.
Det är bara ruiner kvar.
Jag känner inte igen mig alls!
Manech kanske tappade vanten när han föll.
De var rejäla och satt på ordentligt. Jag hade mina under hela kriget.
Han kanske tog av den när han ristade i trädet.
Det tror jag inte.
Vilken nyans hade den? - Ljusröd?
Mörkröd...med vita prickar. Som maskar i ett äpple.
Ursäkta att jag tar kontakt så här. Min mans familj led mycket under kriget-
-och jag vill inte att någon ser mig vid en fransk veterans bord.
Vad vet ni?
Innan min bror dog, såg han er fästman rista tre bokstäver i ett träd.
Han hade en röd vante. En vän till min bror berättade det.
När vårt flygplan sköt på er fästman...
...kände han avsky. Efter det...bröt helvetet lös.
Gud skonade den franske soldatens liv två gånger den dagen.
Sedan...gick era soldater till motattack.
De dödade min bror.
Han var 23 år. Jag kom hit för att se hans kors på kyrkogården.
Jag beklagar.
Tiden läker alla sår.
Vänta och se.
Jag måste gå, annars börjar de undra.
-Du förlorade det inte helt. -Vilket?
Hoppet.
-Vad är det? -Tina Lombardi ska till giljotinen.
-Hon kallas: "Officermördaren"... -Hon mördade Lavrouye och Thouvenel.
Hon planerade att mörda marskalk Petain också.
Jag fattar inte att du använde rullstolen för att få medlidande.
Du är den enda jag gått med på att träffa. Jag tror att vi är lika.
Lämna dem ifred.
-Du hade kunnat göra samma sak. -Det tror jag inte.
-Jag hade varit för rädd. -Jag är inte rädd.
Jag ångrar ingenting.
Utom håret.
De klipper av allt mitt hår innan de avrättar mig.
Jag kommer att se ut som Jeanne d'Arc när jag återförenas med Ange.
Varför tänkte du mörda Petain?
Det var hans idé att slänga ut dem från skyttegraven.
Varför inte Poincare? Han benådade dem inte.
Vet du inte?
Han benådade dem - alla fem.
Det är bara ett tillstånd.
Lavrouye behöll papperet...
Varför gjorde Lavrouye det?
För att svin beter sig som svin!
Oroa dig inte, jag tog hand om honom.
Vi har samma mål, men har arbetat på olika sätt.
Jag träffade en sjukvårdare som vårdat Ange och de andra.
Han är säker på att han såg en av de fem dödsdömda männen.
En stor karl med en huvudskada.
Han hade tyska stövlar, och bar på en ung man.
Jag tror... Nej, jag är säker.
En stor karl med en huvudskada.
Hans chef sa åt honom att hålla tyst.
Ni, om någon, kan förstå vilket hopp han tände hos mig.
Strax efteråt krossades mina illusioner.
Sergeant Favart.
Han berättade att det svinet Thouvenel dödade min Ange.
Med ett enda skott.
Jag tog hand om honom också.
Jag hade bara ett mål.
Att utrota alla som gjorde min Ange illa.
Ange lämnade den här åt er.
"Att hämnas är lönlöst. Var lycklig"
"Förstör inte ditt liv för min skull. Din Ange."
Var mannen som bytte stövlar med Bastoche stor?
Biscotte? Nej, han var ingen atlet.
Vet ni något om Jean de Desrochelles?
En ensamvarg som bor hos sin mor.
Jag måste gå. Jag reser till Venezuela om en timme.
-Lycka till, Célestin. -Detsamma.
-Varför sa du inget om benådningen? -Det hade gjort allt värre.
Jag vill be om en sista tjänst.
Jag antar att det rör Bingo.
Son till Bokhandlare Paul Desrochelles.
Död i februari 1897.
Jean Desrochelles, det stämmer!
Vänta... Ja, i Somme.
Mycket bra. Tack.
Visste ni vad Tina Lombardi planerade?
Det var bäst att inte störa henne.
-För att inte skrämma bort lockfågeln. -Nej, man får hålla sig utom synhåll.
Jag har en ny ledtråd. - Jean Desrochelles.
Överlevande från Somme. Enda anhörig är hans mor.
Änka efter Paul Desrochelles. Rue de l'abbeyie 22, Sainte.
Vad vill ni att jag ska göra?
-Ville ni tala med mig? -Ja.
Min brors vän, som jag berättade om, minns en sak som kan intressera er.
De två soldaterna som eskorterade honom ville gå genom ingenmansland.
De såg de dödsdömdas kroppar. En av dem låg i en håla.
Båda soldaterna verkade förvånade.
Jag vet inte om det är till någon hjälp.
Tack.
Hälsa Berney att jag betalar i mars.
Priset på gödningen är för högt. Du måste vara försiktig.
Det måste vara en kod.
Detektiven ringde.
-Han hittade inget i Sainte. -Jag vet.
Hallå.
Ja, jag lyssnar.
Berney? Nej, jag känner ingen med det namnet.
Benoit Notre-Dame använde gödning från sina egna djur. Han köpte inget.
Tack, fader.
Jag måste dechiffrera brevet.
Jag är så nära.
Jag är i...Berney...mars...
Säg inget...till...någon.
Benoit.
Huset vid världens ände?
Det är sista gården vid vägens slut.
-Och om han inte kommer? -Han kommer. Kom tillbaka om två timmar.
God dag, Mathilde. Det är farligt att återuppväcka de döda.
När jag såg annonsen visste jag att polisen snart skulle dyka upp.
Var inte orolig. Jag kunde ha dödat er-
-men det gjorde jag inte.
Du var en tjuv, nu är du pyroman också.
Jag kunde inte döda er. När vi ska slakta ett djur får min fru göra det.
-Det beror på kriget. -Du vet vad jag vill.
Lever Manech?
Sista gången jag såg honom var han illa däran. Men han är starkare än man tror.
Vi måste dela på oss!
När det var över, vilade jag för att återfå krafterna.
Vad vill du?
Notre-Dame?
Notre Dame?
Sedan gav korsikanen upp, och de dödade svetsaren från Paris.
Efter det började er fästman rista i ett träd, och sedan kom albatrossen.
Jag vaknade upp av att marken skakade.
Jag vet inte vad som hände, men projektilen hade frilagt en lucka.
För Frankrike! Till attack!
De beträdde ingenmansland... och blev nedskjutna.
Några timmar senare väcktes jag av röster.
Herregud! Bastoche är död! Vi kan inte lämna honom här.
-Vi hämtar honom sedan. -Bastoche är död!
-Titta! Han rörde sig. -Det är grabben. Han är också döende.
Explosionen förstörde luckan. En av soldaterna kom in, svårt sårad.
Bastoche är död...
Vi kommer alla att dö.
Det var Bastoches vän. Han som tagit de tyska stövlarna.
När jag ätit, rökte jag hans tobak.
Sedan hörde jag röster igen.
Det är inte grabben.
Vad gör han där?
Var är bonden?
-Jag fryser. -Lugn bara.
Trots att han var svårt sårad ville han leva. Jag såg det i hans ögon.
Jag tog honom på ryggen, och började gå.
Han hade hög feber. Jag kände hettan mot ryggen.
Han yrade.
Han sa att ett hjärta slog i hans hand.
-Det är 500 meter till sjukhuset. -Ska vi ta honom på båren?
Nej. Om ni träffar någon från Bingo kan ni säga-
-att Gordes och Desrochelles är på sjukhuset.
Visst.
Jag kom dit innan explosionen.
Sjukhuset låg i en hangar full med väte.
Grabben har evakuerats.
-Klarar han sig? -Skadan på höften är inte allvarlig-
-men han har en svår lunginflammation.
Jag skrev in er med namnen på brickorna. Jag vill inte veta mer. Lycka till.
Spaken! Spaken!
Snälla!
Jag gick till fots till Berney.
Jag visste inte om min fru fått brevet, så jag väntade vid stationen varje dag.
Sedan köpte vi den här gården. Den mest avlägsna vi hittade.
Den kallas: "Världens ände".
Adjö.
Konstigt... Du har en bruten livslinje.
Det är normalt. Jag dog... vid Bingoskymningen, med er fästman.
Hör av er om ni hittar Jean Desrochelles. Ni vet var jag finns.
Kom in! Det är jul, kom gärna genom skorstenen!
-Brev till Mathilde. -Hon får det sedan.
Ni bör nog väcka henne genast.
Vad är det?
Han lever.
"Vad som än händer, stanna där ni är, Mathilde!"
"Jag är på väg till er. Germain Pire."
Vilken idiot jag är.
Trevligare än en mård, och snabbare än en gasell.
Han lever, men minns ingenting.
Han har total minnesförlust. Han fick lära sig att läsa och skriva.
Psykiatern som behandlar honom har inte mycket hopp.
Men det finns många olika typer av minnesförlust.
Var är han?
Han är föräldralös igen. Hans adoptivmor dog nyss.
Känner du herr Pire, Pierre Marie?
-Bara ryktesvägen. -Trevligt att träffas.
-Jag tror det när jag ser honom... -...med egna ögon.
Jean Desrochelles mor var över 40 år när han föddes.
När han inkallades... blev hon djupt deprimerad.
En dag fick hon besök av en vän till honom. Han hette...
Chardolot!
Det var tyvärr Jean.
Han hade träffats av en kula och hade varit död i flera timmar.
Jag måste berätta...
En ung dödsdömd soldat kan ha stulit hans identitet.
Genom att byta namnbrickorna.
Jag tror hon förlorade förståndet när sjukhuset ringde och sa att han var där.
Han sover. Jag lämnar er ifred.
God dag. Vem är ni?
Jag är din mor.
Jag är din mamma!
Jag ledde den officiella utredningen, fru Desrochelles är död.
Hon blev påkörd av en lastbil, efter att ha grälat med en handelsman.
Det vet vi redan!
Ni behöver inte vara upprörd. Hon dog direkt och behövde inte lida.
Det är inte därför jag gråter. Jag är en idiot.
Jag trodde dig inte, Mathilde. Förlåt mig.
Jag borde ha förstått.
Från resan till Mille skulle hon minnas: Solen, himlen och naturen runt omkring.
Hon ville vara så vacker som möjligt.
Klädd i vitt - oskuldens färg. En aning läppstift.
Hon målade ögonbrynen, men inte ögonfransarna.
Hon visste vad som skulle hända om hon förlorade fattningen.
Vi berättade att en ung flicka, som han älskade, kommer hit.
Han tyckte att ert namn var vackert.
Han väntar i trädgården.
Gör det ont när du går?
Vill du se vad jag gör?
Jag visar den när jag är klar.
Varför gråter du?
Mathilde satt rakryggad, med händerna i knät och såg på honom.
Medan harmonin omslöt dem, och i trädgårdens ljus-
-såg Mathilde på honom...
...hon såg på honom...
...och såg på honom...
Översatt av: Filippa
www.divxsweden.net -bästa svenska undertexterna på nätet